Älä auringolta utele, miksi hän laskeutuu
Miksi hän valonsa pois verhoaa
tai miksi hän loisteensa hehkuvan piilottaa
kun yö purppurankullan harmaaksi muuttaa
Sillä hiljaisena laskeutuu aurinko syyllinen
kun päivä pimeään vaihtuu
Yhtä totuutta hän ei lausua tohdi
Hänen valonsa voi vain sokaista ja polttaa
Armoa ei syyllisille
Tuokaa alas heidän valheellinen aurinkonsa
Veri niin hopeinen, musta yötä vasten
Yllä heidän kasvojensa kalpeanvalkeiden
Julma kuu, tuo loppu Sarastus enää koskaan ei nouse jälleen