Hé, én vagyok az! Gondoltam, beszéljünk egy videóról,
amit egy éve csináltam.
A boldogságról szólt. A kényszeres pozitivizmusról szólt.
Emlékeztek erre a videóra?
Nem hiszem, hogy a folyamatos boldogság kívánatos.
Ha megnézed a régi videóimat, akkor sokkal boldogabbnak tűnhetek,
Sokkal feldobottabbnak, sokkal pozitívabbnak tűnhetek.
Ez azért van... mert eljátszottam.
Alapvetően arról beszéltem, hogy egy csomó Youtubernek
fenn kellett tartania a boldogságnak ezt a fajta látszatát.
"Nézd, minden milyen remek!"
Hogy behúzzák az embereket és szórakoztassák őket,
Mert senki sem szeret hallgatni egy vinnyogó picsa...
Az embereket általánosságban vonzza a boldogság.
és nagyon elegem van már
ennek a látszatnak a fenntartásából.
"Ó, mennyire élvezem ezt a játékot!"
"Mennyire jól érzem magam miközben játszom!"
"Nyilvánvaló élvezettel játszom a Minecraftot"
"minden egyes nap éveken át."
A videó számos reakciót kapott és
sok beszélgetést indított el, ami szerintem nagyon érdekes és hasznos volt,
és végül is jó, hogy felhoztuk a témát.
Emlékszem, hogy csak játékokat játszottam,
de belül tudtam, hogy valójában gyűlölöm ezt a játékot,
egyáltalán nem szórakoztat.
De volt egyfajta elképzelés bennem:
Nos, ez a munkám,
az emberek azt akarják, hogy játsszak,
szóval csinálom,
és... szóval érted.
De engem ez nem elégített ki és nem tett boldoggá.
És mostanában észrevettem, hogy sok streamelő
és youtuber beszél erről.
Tulajdonképpen azt mondták, hogy nem érzik
magukat kifejezetten boldognak vagy olyan boldognak mint korábban.
Nem érzik magukat elégedetteknek. Ez elég nagy kár.
A hozzászólásokban pedig sok embert látok,
akik valami olyat mondanak, hogy "Ez a munkád."
"Szedd össze magad. Ez nem olyan nehéz."
"A YouTube nem egy állás."
Egyébként ez igaz, ez nem egy állás.
De nem érzem jól magam, mikor ezt látom,
mert együtt tudok érezni az előadóval. Megértem az álláspontját.
Ezért gondoltam, hogy csinálok egy olyan videót,
amivel elmagyarázom ezt a nézőpontot.
Szerintem ez mindenkinek fontos.
A probléma azzal, ha youtuber
vagy online előadó vagy az, hogy folyamatosan
meg kell haladnod magadat,
hogy az embereket továbbra is érdekelje, amit csinálsz,
folyamatosan feszegetni kell a határokat, és ezzel tulajdonképpen
többé-kevésbé a többi előadóval,
a többi youtuberrel versenyzel, hogy a nézőközönség
neked adja azt az időt, amit meg akarsz kapni.
Ez nem csak a YouTube csatornád fenntartásáról szól, vagy akármi,
hanem a megélhetésed fenntartásáról is.
Képzeld el, hogy milyen lenne, ha a munkád, vagy bármi amit csinálsz,
egy verseny lenne.
Ez nem egy egészséges dolog.
Szerintem nagyon sok embert
maga alá temet,
hogy folyamatosan feszegetni kell a határaikat.
Szerintem remekül tükrözi ezt az, ami Logan Paullal történt.
Próbált a felszínen maradni. De nem erről akarok most itt beszélni.
Szerintem Logan nem feltétlenül egy rossz ember.
Szerintem csak elsodorta őt az az elképzelés,
hogy feszegetni kell a saját határait,
hogy meglegyenek a számai.
Ha minden egyes nap videókat csinálsz, akkor nagyon nehéz
fenntartani az emberek érdeklődését és elérni hogy visszajöjjenek.
Így valamennyire meg tudom érteni őt
és valamennyire együtt tudok érezni vele.
Én személy szerint
elég szánalmas voltam a YouTube előtt.
A YouTube tényleg annyi csodálatos dolgot tett velem.
De nem akarom azt a látszatot kelteni, hogy panaszkodok.
Nem lehetnék ennél boldogabb. De szerintem még mindig,
még ha erről sokat is beszélek, sok embernek van ez az illúziója,
hogy a pénz és hírnév
elhoz nekik valamilyen fajta boldogságot.
És szerintem sok YouTuber és sok előadó, amikor ezt elérik
eljutnak arra a pontra, amikor valójában...
"Megvan mindenem, amit akartam, vagy azt hittem hogy akarom,"
"de nem érzem magam boldognak. Nem vagyok kielégült."
"És egyre boldogtalanabb és kielégületlenebb leszek"
És ez egy nagyon negatív dolog tud lenni.
Még ha ezt nehéz is lehet megérteni a közönségnek,
egy hallgatag szemlélőnek vagy ilyesminek.
Néhány éve semmi mást sem csináltam,
csak a YouTube foglalkoztatott.
Heti hét nap - ami most már csak hat -
csak videókat csináltam.
Felkeltem, mentem a szobámba, csináltam a videót és ennyi.
Nem volt hobbim, nem érdekelt semmi más, nem lógtam haverokkal.
Így utólag azt mondom, hogy ez egy hihetetlenül
egészségtelen dolog volt. Megcsináltam bármilyen videót,
amit a rajongóim akartak látni,
a rajongók, akiket gyűjtöttem,
mivel nagyon komolyan álltam a YouTube-hoz. Tudod, hogy ez a munkám,
csinálnom kell tovább. Szerencsém van, hogy ezt csinálhatom.
Ezt meg kell becsülnöm.
A személyes közérzetem vagy egészségem csak a második volt.
De eljutottam egy olyan pontra, ahol úgy éreztem,
hogy ebből elég.
Ez nem tesz boldoggá.
Nem akarom ezt tovább csinálni. Tehát vagy kilépek,
vagy azt mondom, hogy rendben, mostantól a saját fejem után megyek,
és ha elveszítek néhány rajongót emiatt, akkor azt meg tudom engedni magamnak,
abban a helyzetben vagyok,
hogy ezt meg tudom engedni magamnak.
És arra számítottam, hogy a csatornám
a földbe fog állni, és ennyi volt,
de legalább én elégedett leszek,
és boldogabb leszek. Sok kritikát kaptam,
sok feldühödött rajongó mondta, hogy
"Nem játszol az Amnesiaval." "Nagyon megváltoztál."
"Már nem játszol ezzel a játékkal." "Teljesen más vagy."
Végül... kellett hozzá egy kis idő, de végül
átment a dolog, és az emberek hirtelen elkezdték szeretni amit csinálok,
mert valódi szenvedély volt mögötte,
olyan dolgok, amiket valóban élveztem,
amiket meg tudtam osztani. Voltak hobbijaim, amiket igazán élveztem,
és ezeket is meg tudtam osztani. Mint például a whiskey videók.
Olyasmi, amit igazán élveztem. Elkezdtem sportolni.
Barátokkal találkozni. És csupa olyan dolog,
amiket korábban csináltam, és ez óriási változást jelent nekem.
Lehet, hogy nyilvánvalónak tűnik,
de amikor ennyire beszippant a YouTube,
akkor már nem az. De a hatás ellentétes volt.
Azt hittem, hogy a csatornám a földbe fog állni, de nagyon jól ment.
A tanácsom minden YouTubernek és előadónak az,
hogy azt csináld, ami boldoggá tesz.
Ha eközben elveszítesz néhány rajongót,
a végén szerintem akkor is meg fogja érni.
És szerintem a legtöbb ember számára
nem szabad a személyes egészségük fontosságát
annak fontossága után sorolni, amit csinálnak, legyen az bármi is.
Most vagyok a valaha volt legjobb helyen.
Most éppen kirobban a YouTube csatornám
és minden, amit éppen csinálok,
és olyan boldog vagyok, hogy meghoztam ezt a döntést.
És végülis emiatt akartam ezt megosztani.
És rálátást akarok adni nektek is arra,
hogy igen, a YouTube valóban egy állás,
de emellett hihetetlenül nehéz is tud lenni,
és hihetetlenül nyomasztó is tud lenni. Ez a legkönnyebb és legnehezebb munka
amit valaha csináltam. Nem arról van szó,
hogy azt akarom, hogy az emberek ne lapogassák meg a hátamat,
hogy "Igen, ez tényleg nagyon nehéz." "Remek munkát végzel."
Nem erről van szó. De azt sem érdemlem meg, hogy képen vágjanak.
Legyetek boldogak, legyetek kedvesek egymással,
és mindenki mosolyogjon egy nagyot. Néhanapján egyszer mindenki.
Ne felejtsetek el mosolyogni.
És ne felejtsd el lájkolni sem ezt a videót,
ha valamennyire hasznosnak találtad.
Mindenki tapsoljon. Szükségem van egy outrora,
ha valaki tudna ebben segíteni. Egy brofist? Ehh.
Nesztek. Itt van.
Megcsináltam. Megütöttem a zoomgyűrűt.