Tid.
Så lite tid.
Så lite tid kvar, men jag väntar här ändå.
Och jag förlåter att jag nånsin yttrat mig till,
vänner liksom fiender,
Och fördömt dem till en liknande undergång.
Sanningen, den vet jag,
och jag vet dess ändpunkt.
Ändå möter jag min egen död, bara en utav många gånger nu.
Monstret i hallen, går ej att blockera;
Dörren, lönlös att försegla;
Under ett täcke önskar jag att sticka bort.
Jag sätter lampan på och ser månen gå
Jag backar ej bort, för i det ligger ju mitt liv på spel.
Ser ut som en förlust, men jag skyndar på
Mardrömmen kommer åter för evigt och evigt
Måste andas stort och evigt stå emot
Ända tills morgonens minut ljuder klart
Fast jag är inte stark, hör fotstegen deras
De vill även själen konfiskera.
Jag vill så ...
...Så gärna mörda
Så gärna mörda, och det kommer jag bevisa.
Jag blir äcklad av ursäkter
från dumskallar, säkra på
deras oersättlighet, på alla vis.
Jag stammade...
Jag stammade igen.
Ingen kunde någonsin begripa, det jag önskar att förmedla.
Snyftningarna är omöjliga att hålla in
Man ber att ingen lägger märke till.
Jag drömmer om att jag vrider tillbaka tiden.
Jag sätter lampan på och ser månen gå
Jag backar ej bort, för i det ligger ju mitt liv på spel.
Ser ut som en förlust, men jag skyndar på.
Mardrömmen kommer åter för evigt och evigt.
Måste andas stort och evigt stå emot,
Ända tills morgonens minut ljuder klart.
Men jag är inte stark, jag höra deras fotspår,
De vill även själen konfiskera.