Gentagelse...
Man lægger mere og mere mærke til det med årene.
Årstiderne ændrer sig, men
kun et split sekund, før de vender tilbage i en endeløs cyklus.
Hver vinter blev alles hjerter en smule koldere,
som en plet af is, sommeren ikke kunne tø op, før sneen vendte tilbage.
Krini spurgte mig engang om den cyklus.
Hun spurgte mig hvorfor alle hadede vinteren.
Jeg sagde, det var fordi de ikke kunne lide kulden,
fordi de foretrak sommerens varme hellere end vinterens kulde.
Hun så mærkeligt på mig og sagde
Tja...
Jeg elsker vinteren.
Den er fredfyldt.
Det var mange år siden,
men jeg husker stadig de ord.
Men nu,
vil vi se sommeren igen,
har vi alle brug for forandring.
Hej, søs.
Ah, der er du.
Godt gemmested.
Jeg overvejede faktisk at gemme mig, men...
...Jeg fandt den her udsigt.
Er solopgangen ikke skøn?
Det er den virkelig.
Smuk som altid.
Ja... Som altid...
Og alligevel altid anderledes...
Hvad mener du?
Jeg mener... Du ved...
Skønhed, det ligger i detaljerne.
Hver solopgang har dets egne farver, vinkler, lys, den slags.
Og ligemeget hvilken kombination det er...
...Er den altid vidunderlig.
Ja.
Kom så, Krini.
Vent...
Søs...
Hvor...
Hvor høje er...
...skyerne?
Ikke så høj som du er.
Ej, altså
Seriøst!
Måske et mil?
Ligemeget.
Vi går.
Vi har en masse at nå, ikke?
Ja.
Vi har en masse, vi skal nå.