Upprepning..
Det är något man märker av efter att man har vuxit upp.
Årstiderna skiftar, men
bara för ett kort tag innan de finner sig själva i en ändlös upprepning.
Varje vinter, de hjärtan hos dem omkring mig kyls alltmer
som om sommaren inte hann tina upp en liten lapp av is innan snön kyler igen.
Krini frågade mig en gång om den repetitionen.
Hon frågade mig varför ponnyer fruktade vintern.
Jag besvarade henne att det var eftersom ponnyer inte gillar kylan
att dem föredrar sommarens värme över vinterns is.
Hon gav mig en grimas och sa
«Alltså...»
«Jag älskar vintern.»
«Den är fridfull»
Det var många år sedan
men jag kommer fortfarande ihåg dem orden.
Nu
om vi vill se nästa sommar
så kommer vi alla att behöva skifta.
Hej, syrran
Åh, där är du
Schysst gömställe
Ja. Jag tänkte faktiskt gömma mig, men...
...så fann jag den här vyn
Visst är soluppgången vacker?
det är det verkligen
Vacker som alltid…
Yeaaah... Som alltid...
Och alltid annorlunda...
Hur menar du?
Jag menar... Du vet...
Skönhet, det är i detaljerna
Varje soluppgång har sina egen specifika färger, vinklar, ljus och allt...
Och oavsett vilken kombination av dem som soluppgången ger...
så är den alltid underbar.
Jag förstår.
Låt oss gå, Krini.
Vänta
Syster
Hur...
Hur högt upp är...
...molnen?
Hmm
Inte lika hög som du är
Oh kom igen syrran
Jag är seriös!
Hmm
1.609344 kilometer eller nått?
Okej, glöm det.
Nu går vi.
Vi har mycket att göra i dag, eller hur?
Ja
Vi har en hel del saker att göra...