Повторення...
Те, на що звертаєш увагу, тільки ставши дорослою.
Пори року змінюють одна одну,
та лиш на мить, після чого цей нескінченний цикл повторюється.
Кожної зими серця тих, що навколо мене, все холоднішали,
немовби за літо не розтанула навіть крихта льоду, як зима прийшла знову.
Одного разу Кріні мене спитала щодо того повторення.
Вона спитала, чому поні бояться зими.
Я відповіла, що поні не любили холоднечу,
що літнє тепло їм було більш до вподоби, аніж зимові морози.
Вона на мене здивовано глянула й сказала:
«Знаєш...»
«А я обожнюю зиму.»
«Вона спокійна.»
Це було вже багато років тому,
та я все ще пам'ятаю ці слова.
Тепер,
якщо ми хочемо побачити наступне літо,
ми всі маємо змінитись.
Хей, сестричко.
А, ось ти де.
Гарно сховалась.
Ага. Я й думала сховатись, та...
...потім знайшла цей краєвид.
Хіба ранкова зоря не прекрасна?
Авжеж.
Прекрасна, як завжди...
Ага... як завжди...
І завжди різна...
Про що ти?
Ну... знаєш...
Краса, вона у деталях...
Кожна зоря має власні відтінки, кути променів світла, й таке...
І яка б комбінація того не була у ранковій зорі...
вона завжди прекрасна.
Так.
Ідімо, Кріні.
Зажди.
Сестро.
Як...
Як високо знаходяться...
...хмари?
Гмм
Не так високо, як ти.
Ой, годі тобі, сестро.
Я серйозно!
Гмм...
Десь за мілю звідси...
Гаразд, забудь.
Ідімо.
У нас на сьогодні багато справ, правда?
Так.
У нас сьогодні багато справ...